SKAPNINGEN LENGES OG STUNDER EFTER GUDS
BARNS ÅPENBARELSE
Rom. 8, 19.

Kjære barn!
Idag vil jeg fortelle litt om et ord i Bibelen som dere kanskje aldri har hørt før.
Men dere skal få se, at også dette er et ord fra Gud som har noe meget viktig å lære oss.
Det lyder så:
Skapningen lenges og stunder efter Guds barns åpenbarelse.
Det høres så underlig.
Skapningen det er jo alt det Gud har skapt, trærne i skogen, blomstene i engen, fuglene under himmelen, alle dyrene og alt annet omkring oss.
Det er altså noe også alle disse går og venter på. Selv vet de naturligvis ikke hvad det er, og heller ikke kan de ha noen mening om det.
Men Gud vet det, og han vil at også vi skal vite det.
Ja, hvad er det da all skapningen venter på?
Dere vil nok bli forundret når jeg nu sier det.
Skapningen venter på en frelser, den venter også på Jesus.
Ikke en frelser for sig selv, den trenger ingen frelser. Den venter på at vi mennesker skal bli Guds barn, for da vil vi komme til å stelle med alt det som er skapt, således som Gud vil at vi skal gjøre det.
Og på den måten får også skapningen nyte godt av den frelse Jesus har bragt oss, og derfor kan Bibelen si, at skapningen lenges og stunder efter Guds barns åpenbarelse.
Jeg skal vise det ved noen eksempler.

Gud vil ikke vi skal ødelegge det han har skapt, men vi skal glede oss over det og gjøre oss det til nytte.
En flokk barn var ute på en skogtur.
Ved veikanten stod en rad av store, kraftige riddersporer. Som små slanke kirketårn ranket stenglene med de fine blomsterkroner sig op mot lyset og himmelen.
Hvad gjør så en av guttene?
Han tar en kjepp og feier dem freidig ned, én for én, som om det var et karsstykke han utførte.
Juling skulde han hatt, for det var en stygg, syndig handling han gjorde, stor synd både mot Gud og blomstene, for det var jo Guds blomster.
Tror dere Jesus vil vi skal bære oss slik ad med Guds deilige blomster?
Men går du en vakker vårdag i skogen, hvor bakken

blåner av blåveis, så er det som blomstene smiler til dig og sier:
«Du må gjerne plukke oss, hvis det er en bukett du gjerne vil ha med hjem til mor eller en syk du kjenner! Men ødelegg oss ikke til ingen nytte.»
Alt det vakre Gud har skapt, er ikke gitt oss forat vi skal ødelegge det, men forat det skal gjøre oss glad.
Det er den stygge lysten til å ødelegge Jesus vil ta fra oss, og det gjelder da først og fremst alt det som lever.