DU HAR GLEDET MIG, HERRE, MED DITT VERK
Salme 92, 5.

Kjære barn!
La dere merke til hvor vakkert det var igår kveld?
min vanlige aftentur blev jeg helt betatt av det deilige syn, og jeg måtte tenke på det ord som jeg vil gi dere idag:
Du har gledet mig, Herre, med ditt verk, jeg jubler oVer dine henders gjerninger.
I nord var det som det knitret og spraket av det herligste nordlys, skiftende i strålende lysbølger av hvitt og rødt, i vest skinnet Venus, den blanke aftenstierne, stor og gul, som var den blankpolert, og i øst hadde Jupiter med sitt rødlige skjær såvidt nådd op over åsranden, som om den gledet sig til sin vandring over den dypblå himmelhvelving, hvor de tusen stjerner tindret som tendte alterlys.
Å for et syn!
Og nedenunder all denne herlighet lå jorden dekket av blendende hvit sne som klædd i det fineste brudelin.
Alt som barn lærte jeg å bl~ glad i den tindrende stjerne-himmel, og jeg har alltid vært takknemlig mot min gamle far, som lærte mig likesom å bli hjemme i denne strålende lysverden på den mørke bakgrunn.
Han fortalte mig at man alt fra gammel tid hadde gruppert stjernene sammen til faste stjernebilleder. Han lærte mig å kjenne navnene på dem og viste mig hvor de var åfinne.
Der så vi Storeljørnen med de 7 store stjerner, ovenover den Lillebjørnen, i hvis ytterste halespiss den blanke Nordstjernen lyser.
Midt i Melkeveiens hvithet stod Svanen med sitt store kjennelige kors, og inn ved den strålte Vega i Lyrens stjernebillede.
Der var Tyren, i hvis øie Aldebaran lyste rødt, og Syvstjernen.
Der den veldige jeger Orion med dolk i sitt stjernebelte, 6g bakefter ham hans Store Hund med himmelens største stjerne Sirius.
Der Cassiopeia høit oppe i Melkeveien, Capella, den lille gjetekilling, Kronen med storstjernen Gemma, og mange, mange flere.
Gjennem alle år har dette vært mig en rik kilde til glede, og jeg har mange ganger måttet takke Gud, som lot mig få se inn i all denne herlighet, og jeg har måttet si:
Du har gledet mig, Herre, med ditt verk, jeg jubler over dine henders gjerninger.
Ja, for det er Guds verk alt dette, det er Guds makt og vis-dom og ære den strålende stjernehimmel forteller om.
Men så er det med alt det Gud har skapt.
I vår salmebok har vi en deilig salme om dette, diktet av Adolf Brorson, som var biskop i Ribe på Jylland for omkring 200 år siden:

Op alle ting som Gud har gjort hans herlighet å prise. Det minste han har skapt er stort og kan hans allmakt vise.

Det blir smått stell alt det «store» vi mennesker har gjort, når vi sammenligner det med Guds verk.

Gikk alle konger frem på rad
i	deres makt og velde,
de maktet ei det minste blad
å sette på en nelde.

Å nei, det blir bare for smått barneverk å regne alt vi formår mot det Gud har frembragt!
Det er bare om å gjøre, at vi får ømene våre oplatt til åse hans veldige gjerninger.
Jeg hørte engang om en mann som var så heldig - jeg vil heller si uheldig - at han fant en gullmynt på landeveien.
Siden gikk han alltid med ømene vendt ned på landeveien, kanskje han kunde finne en gullmynt til, tenkte han.
Arme mann, rundt om ham strålte all naturens skjønnhet

	132	Nye ~arneprekener

og storhet, han så den ikke, han bare tenkte på den gullmynten han kanskje kunde finne i landeveiens støv.
Å, gutter og piker, jeg ønsker inderlig at dere ikke må ligne denne tåpelige mannen, men at dere alt fra dere er barn må lære å se og glede dere ved Guds veldige gjerninger i naturens herlige rike, så dere alt som barn kan begynne å si:
Du har gledet mig, Herre, med ditt verk, jeg juhler over dine henders gjerninger.
Her i vårt kjære fedreland, det gamle Norge, er det som Gud riktig med ødsel hånd har strødd sine herligheter utover alle vegne.
Jeg tror neppe der finnes noe land i verden som er vakrere enn vårt.
Enten vi bor inne mellem Vestlandets og Nord-Norges dype fjorder med de himmelhøie, stupbratte fjell eller på flatbygdenes brede bygder med det vide utsyn, enten du ferdes i våre fjellfriske, yndige daler med fossedur og fuglesang, eller du streifer om oppe på høifjellets vide, øde vidder, hvor blåne løfter sig bak blåne, til det går over i himmelens blå
-	jeg har ikke ord for all den skjønnhet vårt land rummer, jeg kan bare si som Brorson:

Hvad skal jeg sie? Mine ord kun fattig bud kan bære:
O	Gud, hvor er din visdom stor, din godhet, kraft og ære.

Kjære barn, derfor vil jeg si, gled dig i det gode, fagre land Gud har gitt dig.
Lær å kjenne det, la dets herlige natur ikke være som en lukket bok du ikke forstår å lese i, la det alt sammen fortelle dig om Gud, hans makt og hans godhet, så skal det åpne dine øme for den største av alle Guds veldige gjerninger, kronen på alt hans verk, at han i sin godhet ikke bare har gitt oss et deilig land å b0 i, men at han har gitt oss en frelser, at han har gitt oss Jesus!

Å, at vårt deilige land måtte bli hjemsted for et folk som elsker Gud og Jesus, vår Frelser, så det kan synges ut fra dal til dal, over alle fjell, ved alle f~order:
Du har gledet mig, Herre, med ditt verk, jeg juhler over dine henders gjerninger.
Nu reiser vi oss og synger vår festlige fedrelandssalme:

Gud signe vårt dyre fedreland og lat det som hagen bløma. Lat lysa din fred frå fjell til strand og vetter for vårsol røma. Lat folket som brøder saman bu som kristne det kann seg søma.