Vær snild mot det som lever, sier Jesus, både planter og dyr.
Tenk på de små sangfuglene!
Er det ikke en skam at noen kan ha lyst til å gjøre vondt mot disse våre små venner, som fyller våre skoger og haver med sin deilige sang?
Men det er nokså almindelig.
Ikke får redene deres være i fred, ikke de selv heller! Fy for skam!
Ute i haven sitter en liten sanger i toppen av syrenbusken.

r en liten sanger i toppen av syrenbusken. Den har nettop vært borte i redet med mat til henne som så trofast passer eggene, og nu sitter han der midt i solen og synger sin glede ut for all verden.
Se der kommer en halvstor gutt i haven, han har et pusterør i hånden.
Han får øie på fuglen.
«Å, det blir noe å prøve det nye pusterøret ~ tenker han.
Forsiktig lurer han sig inn på den lille sanger, tar sikte og blåser.
Den lille sylspisse pilen farer ut, men når ikke frem.
«Jeg må mye nærmere,» sier gutten til sig selv.
Se hvor grisk han er, ømene står som på stilker, som en katt sniker han sig frem.
Så legger han igjen pusterøret til munnen og blåser.
Pilen river løs en halefjær på fuglen, som med ett tier stille og flyver sin vei.
«Å det var nære ~ sier gutten, «næste gang skal jeg råke bedre.»