v

-	han som er nådens eneste og evige opphav.
Du er bare opptatt med å søke etter nådevirkninger i ditt eget hjerte og liv, før du har tatt imot og virkelig trodd nå den!
Kan du da undres over at himmelen fryder deg over dine skuffelser?
Merk, at er du nær på å «gi opp», da er du nær på å tro nåden og bli salig.

Akk, hvor den arme sjelen likevel bedrager deg
som tror deg kunne blive nåden verdig.
Som først vil døde synden
og siden tro på deg
når bedringen en gang blir riktig ferdig.

Mange av dem som har «tatt skrittet» og «bestemt deg for Gud», står på denne linje. De blir naturligvis regnet som gode kristne og nidkjære, nyttige «arbeidere i vingården»!
Og selvfølgelig blir de formanet til å fortsette striden og holde trofast ved med strevet!
Vær tro på din post, gi aldri opp! heter det.
Du kan vite de forstår deg godt på den slags «oppmuntringer», forgiftet som de er
av en lovisk trelldomsånd. Men evangeliet er som en «lukket bok» og som en forseglet hemmelighet for dem.

Kjempende trell, hør disse fire ord:
<I er dyrt kjøpt.»
Du undres og spør: Hvem?
-	I, står det her. «I er dyrt kjøpt.»
-	Men «I»~ hvem er det da? De troende i Kristus?
-	Ja!
-	Bare dem?
-	Nei, all verden, - den hele slekt.
«Gud i Kristus forlikte verden med deg selv -.» 2 Kor. 5, 19.
Kristus er «en soning for våre synder, dog ikke bare for våre, men og for hele verdens». i Joh. 2, 2.
Altså, du er dyrt kjøpt.
-	Jeg, er jeg kjøpt?
-	Ja, og du er «godt betalt»! Hør bare:
«Kristus kjøpte oss fri fra lovens forbannelse, idet han ble en forbannelse for oss» (Gal. 3, 13).
Du har fortjent Guds forbannelse, fordi du er det du ikke burde være, og ikke er det du skulde være. Men denne forbannelse rammet Jesus.

	28	29
Derfor er du «dyrt kjøpt» og kan bli virkelig fri - fra lovens dom og kraft.
La ham som kjøpte deg fri, gjøre deg fri! Gjør Guds vilje, du bundne trell! Du kan nemlig det! - Hør evangeliet! Tro på Sønnen! La deg frelse, la deg løse!

La oss nå lese Rom. 7, 4:
«Derfor døde også I fra loven ved Kristi legeme, forat I skulde høre en annen til, ham som er oppstanden fra de døde, så vi kan bære frukt for Gud.»
Fordi Kristus døde for oss, er vi altså død med ham   fra loven.
Loven har ikke lenger noe krav på oss. «Moses» har fått sitt - i «Kristi legeme».
Vi er fri, for vi er døde! Vi døde jo i Jesus!
Vi hører derfor ikke «Moses» til. Vi «hører en annen til, nemlig ham som oppstod».
Hørte våre synder ham til i døden, hører vi ham til i oppstandelsen. -
Vi hører ikke oss selv til, nei, vi er hans. Vi er viet til ham ved hans soningsdød. Han er vår og vi er hans. Vi er ett (Ef. 5, 2~2).
«- Jeg er hans, jeg er hans!» Det er nypaktens triumferende løsen og den første kjærlighets jublende fryd.
"i

Og så får vi oppleve at Kristus gir hvad loven krevde. Vi bærer livsens frukt til ære for livets Gud.
Men da samles også hele vår «kristendom.skunnskap» i den sats:
Hell fortapt - freist uforskyldt!

Il.
Syn detrellene.
Vi	leser Ef. 2, 1~:
I som var døde ved eders overtredelser og synder. som I fordum vandret i etter denne verdens løp, etter høvdingen over luftens makter, den ånd som nå er virksom i vantroens barn, - blandt hvilke også vi alle fordum vandret i vårt kjøds lyster, idet vi gjorde kjødets og tankenes vilje, og vi var av naturen vredens barn likesom de andre.»
Fryktelige forhold, synes du ikke?
Gjør som du vil og oppfør deg som du lyster! heter det når man vandrer «etter denne verdens løp» - «på den brede vei».
Det er livsførsel etter djevelens «oppskrift». Det er å innrette deg etter hans hj ertes ønske   å la ham få det som han
vil.
30
31
Så synder man «med fritt forsett», - og er samtidig «solgt under synden»! Synes være så fri - og er dog så bundet.
Altså, det er trelldom under skinn av frihet.
Undre deg da ikke over at synden gir lykke kun så langvarig som skummet på vann!

En trell er avhengig av sin herre, vet vi. En syndetrell er altså avhengig av sin synd. Og det vil igjen si at han er avhengig av
-	Satan. For synden er Satans makt, ja, Satans natur.

Lastens treller (2 Pet. 2, 19). Drankeren for eksempel er her helt typisk. Han er slave. Det vet andre og det vet han selv. Han må fortsette å drikke, skjønt han vet at drikken er hans ruin. Han er blitt avhengig av den. Det er lasten som rår. Han er ikke lenger sin egen herre, men har solgt deg til dj evelen.
Og slik er det med den utuktige. Både kropp og sjel blir ødelagt ved syndens herjende innflytelse, men en greier ikke å si nei til kjødets lyst.
Løgnen og hatet har også sine treller,
	32	å:
tyvaktigheten likeså. Og vi kunde vel nevnt enda flere.
<Jeg må, jeg må!» heter det i hjertedy pet. Det er syndens makt som presser på. Den vil ut, den vil frem. - «Jeg må lyve, jeg må hate og slå, jeg må stjele! Jeg må -Ja, du synes du må, for du er trell.
Lastens herrevelde er noe fryktelig.
- <Den som var fri!»
Det sukket er nok ikke helt ukjent på disse linjer. -Lenkene er jo så grove og rustne. De både skramler og smerter.
For en skam å ikke kunne være herre over deg selv!
- Nå skal det være slutt med slaveriet! heter det fort vekk. Men det blir bare med bestemmelsen.
Det er kjærligheten til synden som er selve syndens makt, - lenken som holder sitt offer.
Syndetrellen elsker nemlig sin egen fordervelse! Det må vel med rette kalles «ulykkelig kjærlighet»!
Tenk at menneskene virkelig «elsker mørket fremfor lyset», fordi de er bundet av sine onde gjerninger! (Joh. 3.)
I.
Fallet var stort, ja, var fullkomment, ingen tvil om det!
Synden fikk Guds 1)1 ass i menn eskehj ertet, ble kongen på tronen, - og regjerer med uinnskrenket myndighet.
Og inn i syndens skumle fengsel lyder igjen og igjen de alvorstunge ord: «Hver som gjør synd, er syndens trell.» Og: «De som gjør slikt, skal ikke arve Guds rike» (Gal. 5, 21).
Trellene hører og skj elver. -Ofte blir da synden så heslig og stor at
den synes rent utilgivelig, - større enå Guds kjærlighet og nåde.

Så er der en del fh~ere treller, --dc 50111 har finere herrer!
For eksempel de skikkelige verdensl'.æler. De er «ærbare mennesker», riktig «almindelige syn dere» sånn! Naturligvis er (le det! -«Småtterier» som dette med uriktig selvangivelse, regner de muligens for en rimelig undtagelse fra moralens grunnlov? Så «blånøye» med ærlighetens krav kan en jo nesten ikke være i disse vanskelige tider! vil de kanskje si? -Ord for å være kristelige har de muligens

34
heller ikke? Ja, somme av dem vilde vel kalle det en fornærmelse å bli «mistenkt» for slikt! -Verdenstrellene er bundet av verdensånden. Verden er deres alter og gullet deres gud! Deres hj ertes hunger er vendt mot jorden, og de blir aldri mett. Mer, mer! Og dess mer de får, dess mer vil de ha, selvfølgelig! Det har deg jo sa.
De er rent syke for å få og ha. Syke for jordens skatter!
Det er derfor så treffende når Sknften kaller den slags lidenskap «havesyke»! -Det er rett og slett avgudsdyrkelse (Kol.
3).	- «Mammon» gjør krav på all tanke og interesse fra morgen til kveld og i de våkne nattetimer med.
Bekymringer og ergrelser over tap og fattigdom, og planer og spekulasjoner om fortjeneste og velstand fyller hjertet sent og tidlig.
Som hvalfangeren sa: «Om dagen tenker jeg på hvalfiske, om natten drømmer jeg om hvalfiske, - og hvis De åpner mitt hjerte, så finner De nok en hvalfisk der også!» -Just så!
«Hvalfisken» er blitt selve livet!
6~ud? - Der er ikke noe rum for ham -iallfall ikke i hjertet! -Men den som lever bare for å samle her nede, har intet der oppe. Og «hvor skatten er, vil hjertet være». Det bindes til jorden.
«Verden forgår og dens lyst.» Det er kort og godt Skriftens knappe skildring av mammonstrellens fremtidsutsikter. De er just ikke lyse! - Det hele ender med evig rum i alle tilfelle.

Det verste er at verdenstrelldommen blir regnet for noe tillatelig, ja, prisverdig. Den roses i høye toner.
Her er intet avskrekkende skrammel av rustne lenker, her er tvert om finfine silkesnorer! Men du hvor de binder! -De siste jeg vil nevne, er menneskelrælene (1 Kor. 7)
De tyranniseres av menneskefrykten og tilber menneskegunsten. De underkaster deg andre menneskers mening og vilje.
«De andre» er mennesketrellens gud. De dyrker, frykter, elsker og setter sin lit til - «de andre».
Mennesker er altså kommet på den plass i bevisstheten som tilkommer Gud alene.
"I

Der skal tas «beregninger» i øst og i vest, hvad det så enn gjelder. Det er overordnede og det er venner, det er ens egen familie og fj ernere slektninger, folk i nabolaget 0.5. v. «Hvad vil den si, og hvad vil den tenke?»
Gud og min samvittighet og min sjel?
Slikt går det ikke an å ta hensyn til, naturligvis! Hvordan skulde det bli med mitt navn og min ære, med min stilling og velferd, hvis jeg gjorde det? -For en trelldom! For et utslag av Satans makt og «kunstgrep»!
Hensyn til «de andre» er i mange tilfelle det samme som hensyn til selve djevelen. Og alle hans linjer løper mot helvede, selvfølgelig. -
- Ve dem som selger sin helligste overbevisning og sin hjertefred for de andres gunst - etter sjelefiendens påfunn! Ve de veike og redde som alltid må nynne på on'kvedet: «Enn de andre da?»
Kjære venner, kan andre mennesker fordømme oss eller frelse oss?
- Nei!
Men hvorfor frykte eller «tilbe» dem slik da?
Hør hvad Herren sier:

37
>0

«Frykt ikke for dem som slår legemet ihj el, men ikke kan slå sjelen ihj el; men frykt heller for ham som kan ødelegge både sjel og legeme i helvede!» (Matt. 10, 28.)
Og med veldig tyngde lyder den guddommelige advarsel i Jer. 17, 5: «Forbannet er den som setter sin lit til mennesker og holder kjød for sin arm, og hvis hjerte viker fra Herren.»

Nå synes jeg det passer godt at vi synger:

Akk, visste du som går i syndens lenke, hvor hårdt det er, det Satans slaveri, du skulde deg ei minste stund betenke, men søke ham som deg kan gjøre fri.

Du vet kanskje hvor hårdt dette «Satans slaveri» er? Du har muligens prøvd å slite dine lenker! Men - de holdt, og du gikk «i stykker».
Du greide det ikke, merkverdig nok! Det var i grunnen mer elendig med deg enn du egentlig trodde.
Du kjempet og tapte. -Din synd ble stor, - og du liten. Den
ble sterk, - og du veik. Den livnet til som aldri før, -og du døde (Rom. 7)
Jo dypere du så, dess mer synd ble du
var - i hj ertets dyp og i ditt liv. Jo nøjere du tok det, dess hesligere ble du, ikke sant?
Selve roten, ditt uforbederlige «jeg» forskrekket deg? Er jeg virkelig slik da - en syndetrell?
Forferdelige oppdagelse!
Må jeg likevel få lov å uttale min store glede over den!
For du må nemlig være forsakt over deg selv, hvis du skal bli glad over det budskap jeg nå vil forkynne deg:
Du er dyrt kjøpt!
Jesus sonet all din synd da han døde for deg. Han kjøpte deg med sitt blod, kjøpte deg fra «dårlig ferd» og trellestand, kjøpte deg til sin evige eiendom (1 Pet. 1).
Han har altså selv skaffet deg «eiendomsretten» til deg. Du var med i det store kjøp på Golgata, derfor er du hans.
Men «bruksrelten» skal dii skaffe ham! Vil du det?
Å, la ham få deg slik du er!
Ta imot ham, og du er løst (JoIi. 1, 12). Gi ham deg selv, og du er fri.
Betro Jesus dine lenker, du bundue sjel. Du er helt avhengig av Jesus, hvis du skal bli fri.
	38	39

Det er bare han som kjøpte deg, som kan løse deg. Det er bare han «som kan noe med det» - å frelse syndere.
Erkj enn det! Erkj enn sannheten og sannlieten skal frigjøre deg (Joh. 8).
Tilstå at du er helt hjelpeløs. Si det til ham just nå.
Se opp til korset, du sukkende slave!
Se på ham som lot deg binde for din skyld,
- for å kunne løse deg.
Han bar all den synd du plages av.

Ja, de synder du lider av,
de er senket i glemsels hav.

Du er kjøpt, du kan bli fri. Fordi du er frikjøpt med blodet, kan du bli frigjort ved troen på blodet.

«Får da Sønnen frigjort eder -,» sa Herren.
Får? - Er da også han~avhengig? Og er han avhengig av den som er - bundet?
Ja, han er.
Når han kaller, kan du møte ham med et ja eller et nei.
Du kan si: Nei, Herre Jesus, du får meg ikke. Jeg vil ikke bli fri. Jeg elsker synden og vil fortsette å leve i den, jeg.
Da nekter du den Herre som kjøpte deg, nekter ham deg selv, nekter ham å løse deg.
Eller du sier: Forholdene er slik at det går slett ikke an for meg - nå. Jeg får sette ut til senere.

I
Men «senere» blir du enda mer trellbundet av synden. Senere passer det ikke bedre
å vende om. Ja, senere kommer du i helvede. -'i
-	Jeg tør ikke tro at Herren kan løse meg. Jeg er så syndefull og avmektig - at
det nytter visst ikke for meg. - Det er en almindelig innvending.
	 Til det vil jeg svare: Nekt ikke din Frel
	ser den glede å vise hvem han er og hvad
	han kan. Han er jo «ansatt» til å redde
	syndere.
h	 Å, nekt ham ikke din synd og din sjel!
	Men la ham få rense deg fra din synd og
	gjøre deg til sin.
	 Vil du ikke synge:

Han har gjenløst meg med sitt blod fra Satans tyranni.
Nå står jeg her ved korsets fot, rettferdig, freist og fri.

Fri! Ja - «virkelig fri»! Dyre ord og herlige forsikring

	40	41
Ikke syndfri, men skyldfri! Ikke fri følelsen av synd, men tjenesten i synd.
- Og den som blir «virkelig fri», blir «Jesu Kristi trell».
«Jeg er bundet fast til Jesus, bundet fast med evig bånd,» synger vi jo.
Det ble et inderlig troens og kjærlighetens avhengighetsforhold.
Du kjøpte meg, Herre. Så vil jeg være din! Og jeg er din, så før meg og bruk meg som du vil!
Det er sann frihet. Det er å være «virkelig fri».
i

q>S UT!

«Dersom vi bekjenner våre syn-der, er han Irofast og re~Iferdig, så han for1a~er -«Uløs eders hjerte for hans
åsyn!»
i	Joll. i, 9 og Salme 62, 9.

Vandre ikke lenger i mørket, men tal
ut med Herren!
Så blir du ikke bare «lettet», men fylt av Guds fred. Du blir salig.
Ut med «hjertesproget», så evangeliet kan flyte inn i din fattige, forpinte sjel!
«Rum for Jesus!» Rum for hans sannhet, rum for hans nåde! Rum for ham som vil og kan frelse deg!
Slipp ham inn, så du kan bli et «ærens kar» for Gud, -- «fylt av ham som fyller alt i alle».
	42	i