BQNN I JESU NAVN

«Sai~nelig, saiiiielig sier jeg eder:
All del I ber Fadereii oni, skal haii gi eder i fl?ill navn.»
Joh. 16, 23.

Ikke alle som ber til Gud, lever med Gud. Men alle som lever med Gud, ber til Gud.
Tillat mig derfor et stille spørsmål! Ber du - og hvordan ber du? -Enkelte ber en og annen gang slik. Det
må være et særskilt høve, skal de be. De synes visst ikke trenge det sånn i almindelighet! Men når for eksempel noe av stor viktighet skal foretas, eller kanskje h'elst når de er i nød og fare, da passer det å be! Ja, da ber de - riktig inderlig også!
Den slags bønn er slett intet åndelig «livs-tegn». Det er ikke sjelens «åndedrett». Nei,

68
slikt stadfester kun Skriftens påstand om at «hjertet er bedragersk, mer enn alt annet».

Andre derimot ber hver eneste dag, så punktligheten er det så visst ikke noe å utsette på! Men spør du hvorfor de ber, får du bare det svar at det å be hører jo med til å være en kristen! - Altså, de må be!
Det er bønn av plikt og vane. Bønn som gir falskt håp og en dødens trygghet og skaper religiøse byklere.
Slik bønn forstyrres ikke av djevelen, og slike bedere har ikke meget bry med sin onde, trege og uvillige natur.
Men så er (le også helt ukjent med «abbaropet» -- den inderlige og fortrolige «bønnens ånd». Og syndenød og frelsesfryd for-står de sig ikke det minste på.
Som ilerren sier: «Dette folk ærer mig med lepene, men deres hjerte er langt borte fra mig. »
Det er altså intet hjerte i deres bønn. Den er mekanisk, (len er (lød.

Og så er det noen som nok ber av hjertet, men (le ber - uten å (qkke!
De har ikke syn for hvad Gud alt har

69
gitt. De ser ikke Jesus ennu. De vet ikke at veien til Gud er åpnet i ham, derfor ber de heller ikke i hans navn, men i sitt eget.
Herren er ikke langt borte fra slike, for de kaller jo på ham i sannhet (Salme 145, 18). De vil ham noe, de!   Ja, deres største ønske er å være hans barn og ha hans velsignelse. Deres nød har lært dem å sette pris på nåden, deres synd driver dem til nådens Gud.
Søkende sjeler, jeg ber dere: Kom til korset! Der kan dere begynne å takke straks, - og (ler kan dere lære å be - i Jesu navn.

Bønn i Jesu navn!
Det er «troens bønn», bonn med takk, -takk for frelsens verk og nådens gave, takk for at «alt er ferdig og gjort», - altså takk for Jesus!
Det nytter ikke å få forbindelsen virkelig i orden med himmelen - uten å ophøie Jesus. For han er «veien, sannheten og livet», guddommens alt og Faderens gave til syndere.
Jesu navn!
For en verdi det har - og for en makt det gir!
Nevn det, - og himmelen blir øieblikkelig opmerksom på dig og interessert i din sak. Bøi dig i det, og du bøier himmelen ned til ditt fattige hjerte. Bruk det, og alle dører springer op for dig. Tro på det, og alle dine synder er tilgitt. Forlat dig på det, og du har Guds fred og Guds kraft i din sjel. Ja, midt i all din nød og tross all din synd, kan du da juble: «Gud, du er min Gud!»
I Jesu navn har du selve Sønnens rett hos den Evige. Du har barnets rett - og får alt. For i Jesu navn er jo Gud, den allmektige, din far.
«Han som ikke sparte sin egen Sønn, men gav ham for oss alle, hvorledes skal han kunne annet enn gi oss alle ting med ham.»
- Jesus-navnet er den åpne dør inn til Guds hjerte, Guds vilje og makt. Det er nøkkelen til det guddommelige skattkammer. Derfor er bønnen i Jesu navn gudsrikets fremtid.
Fordi intet var umulig for Jesus, er alt mulig for hver og en som bruker hans navn i tro.
Den som er avmektig, kan her bli «all-mektig»!
«Be og I skal få!»

	70	71
I Jesu navn er det alt gitt!
- Er du «fattig i ånden», så passer jo bønnen i Jesu navn just for dig! Jesus, det er nemlig navnet for den som ser bare synd og uverdighet i sig selv og ikke synes å ha evne hverken til å tro eller be slik at det «forslår» noe.
Be da i Jesu navn, du arme tigger!

Kongens navn og billede preger myntene. Jesu navn og verdighet preger løftene. De har sin besegling i ham. For Jesu skyld er <le gitt, og for Jesu skyld blir de opfylt. Gud både lover og svarer i Sønnens navn (2 Kor. 1, 20).
Ja, han har endog sagt: «Før (le roper, skal jeg svare; mens (le ennu taler, skal jeg høre» (Es. 65, 24).

Husk så at han selv ber for dig! Samtidig som du ber, ber også han. Han ber innenfor forhenget når 4u ber her utenfor. Du ber i tillit til ham, og han ber i ditt sted. Dii treder frem i hans navn, og han treder frem for dig.
Og han har alt nådd frem og inn til Fnderen med sin forbønn, dii! - Din bønn «fra det dype» og hans bønn i det høie

72
(
smelter så sammen innfor Gud (Åp. 8, 3~).
Fordi Jesus ber for dig, kan du da trøstig våge å be. Fordi han er din stedfortreder, kan dii trede frem med frimodighet (Hebr.
4, 16).

Gud regner bare med Jesus i vårt sted
-	også når det gjelder bonnen. Vi er døde
i	vår stedfortreder. Vi lever ikke lenger
selv. Kristi død er vårt liv for Gud.
Når vi da ber i tillit til Jesus, er det i grunnen hans bønn vi bærer frem. Ja, det er Jesus selv vi bærer frem for Faderen!
For en glede vi gjør ham i vår nød og smerte! -La oss derfor legge oss inn i Jesu navn med all vår fortvilelse over oss selv, og vi skal få opleve himmelens salighet her på jord! For Gud lønner dem som søker ham (Hebr. 11, 6).

Og så er det en veldig trøst at Guds Hellige Ånd hjelper oss med bønnen i Jesu navn.
Tenk! Den tredje person i guddommen forener sig med oss, støvets nødlidende barn, for å ga i forbønn for oss - ut fra