«KRISTUS - ALT I ALLE»

«~fen Krislus er all og i alle.» Kol. 3, 11.

«~rist Li 5 er a i I»
Det er et stort ord.
Hvorfor er Kristus alt?
Fordi «hele guddommens fylde bor i ham» (Kol. 2, 9).
«Hele Guds fylde!» Det er alt hvad Gud er og var, det er alt hvad Gud har. Det er
-	alt!
Og det hører oss til!
«Av hans fylde har vi alle fått, og de~ nåde over nåde.» Joh. 1, 16.
Nåde over nåde! Tror du det blir nok da?

Kristus er alt, også fordi han har gjort alt. Hele Guds lov har han opfylt, all vår synd har han sonet, hver en synder har han
forlikt med Gud i sitt blod. Derfor er han blitt alt.

Kristus er alt. Hvad er så vi?
Et pinlig spørsmål kanskje?
Ja vel, og her er det ydmygende svar:
Vi	er - intet!
«Intet, slett intet jeg er eller har -.»
Nynner ditt hjerte med her? Er det slik?
Svar sant!
Er det bare fattigdommen med dig, bare nuller - alt (litt?
- Der står skrevet at «vår ros er utelukket». Vi har tapt «all ære for Gud» (Rom.
3).	Og Herren sa: «Uten mig kan I intet gi øre.»
Kristus er alt og vi intet. Det er en paragraf i gudsrikets grunnlov. Søk ikke å få den forandret!

Det er slemt å være et intet, du har rett i det. Men det er ikke mindre slemt å prøve og bli noe!
Det er sårt å måtte ligge som en orm i støvet, men det er enda mer sårt å kravle op i selvophøielsens stige - for så å falle ned og slå sig til blods gang på gang.
Og det er i grunnen ikke selve fallet som er det sværeste heller, men dette at vi er anlagt slik at det synes umulig å være for-trolig med «null-titelen».
Jeget er intet, men jeget vil være alt. Jeget er syndig og ondt tvers igjennem, men jeget vil slett ikke erkjenne det. Det påstår tvert om at det tross alt er godt.
-	Akk, herr Jeg, hvor gruelig dii tar feH! Og derfor må du dø! -Du som er lik null, sett dig ved korset og
tro evangeliet: Kristus er alt!
Det er han, han - kun han! Ikke dii og han ~ler han og dii, men han alene.
-	Det toner et herlig og guddommelig «uforskyldt !» over ditt fattige liv i samme stund som dii kryper inn under Jesu kors. Og ditt hjerte blir for første gang stemt for (len nye sangen, - san~en om at han er alt og du intet.
- «Jeg, jeg er intet, men Kristus mitt alt.»
For en liflig tone i Guds øre! For en skurrende lyd for det kjødelige sinn og den hovmodige menneskenatur!
Og tenk for en mislyd i djevelens øre:
Jeget avsatt, Jesus ophøiet, guddommen æret!
Må ikke helvede skj elve av ergrelse?

«Synder~plassen» er plassen ved korset. Den som intet har - uten Jesus, har alt i Jesus. Tenk om vi kunde huske det!
- Så sørger vi over oss selv, at vi er så forvendt - og takker for dette vidunderlige som heter nåde (1 Pet. 5, 5).
Intet sted er der slik gråt og slik jubel som ved korset. Der er syndere intet, der er Jesus alt. Der er det bare Jesus, - Jesus alene.
Det verste og det beste møtes og opleves ved Jesu kors: Synd og nåde, dom og frelse.
Ja, her møtes mennesket og Gud, her oplever mennesket Gud.

La oss da øve oss i å tro at Jesus er alt, og fortsette å erkjenne at vi er intet!
Tanken på oss selv gjør syk og tom. La oss da glemme oss selv for ham! Ja, måtte vi brenne av nidkjærhet «for hans sak og hans ære og gjerne på jord hans forsmedelse bære».
For han er jo all! -
Kristus er alt og Kristus er «i alle». Han bor ved troen i dem som erkj enn er at de er intet og han alt.
Bor han da hos dig?
Fordi Jesus er alt for alle, kan han ta inn hos enhver som åpner sitt hjerte for ham.
Og følgen blir et hellig brorskap, et åndens samfund.
Vi blir ett - når han blir altfor oss. -
- Tror du på helbredelse ved bønn? spurte en syk som jeg besokte en gang.
- Ja, naturligvis!
-	Halleluja! Da er vi brødre! utbrøt han. -Det er altfor lite å bygge samfundet på!
Vi må ha selve midtpunktet i troen og erkjennelsen. Vi må ha «Kristus Jesus selv» (Ef. 2, 20). Da har vi alt.
- Jeg er i Kristus - og Kristus er i alle. «Og blir kun Lammet alt og ett, da knytles søskeukjeden -.»
Møt mig der!

Det er underlig, men det er sant:
Vi som er bare støv, - vi er dog alt for ham!
Vi kostet ham alt den gang vår gjeld blev betalt.
Han så evige verdier i oss og «gav sig selv» i døden for vår skvld.
Og så er vi blitt juveler som pryder hans herlighet. - «Et folk til eiendom,» som det heter (1 Pet. 2, 9).
Den synder som gir sig over til Jesus, gjør ham rik, samtidig som han selv får alt.
For syndere er alt for Jesus, - og Jesus er alt for syndere.

All æra til Jesus,
min Frelsar so kjær!

Folkemassen strømmet stadig sammen. Det vokste og vokste til det blev cl lite hav av mennesker der nede på kaia.
Tro hvad de kom for og hvad de speidet efter?
Jeg som tilfeldig kom reisende forbi, midret mig og spurte.
Men plutselig brusle et hyldningsrop fra mengden, og der - oppe på promenadedekket på en av båtene som lå ved kaia, stod han, mandig og berømt - polarhelten!
Visst måtte han æres! Og jeg kritiserer ikke det. Jeg vet bare om en annen, en som

våget mer og gjorde større verk - Jesus, helten fra Golgata, han som bærer titelen «vår frelseshøvding» (Hebr. 2, 10).
- - Og når den himmelske «korsfarerhær» - under sin bloddryppende, seierrike fane - toger inn på Sion og møter sin Fyrste, «da skal vel jubelen begynne». Ja, (la skal den bli «grenseløs».
Og aldri skal den ophøre!
Nei, Jesu navn taper ikke sin klang i evigheten lang. Det blir hyldet med usvekket inderlighet og styrke i dcii evig nye sang.
For Kristus Jesus er «alt i alle».
Ære være vår Gud og ham, det Guds Lam!