Holder du på og venter?
En ung mann kom til syndserkjennelse og begynte å rope: «Hvad skal jeg gjøre for å bli frelst ?» Han gikk til en venn som var en bekjennende kristen, og lettet sitt hjerte for ham og bad ham ivrig og alvorlig om å få vite, hvordan han skulde bli freist.  Vennen forklarte at om han bare vente~ tålmodig, så skulde han, når «Guds tid» var kommet, få det han lengtet efter.  «Men hvor le~ge skal jeg vente?» spurte den bekymrede mannen.
«Jeg kan ikke svare på det spørsmMet,» svarte den andre.
Måned efter måned gikk. Han «ventet» og «ventet» på «Guds tid».  Hans sjels angst blev større og større. Til slutt besluttet han å hilse på en annen venn og få råd av ham. Nu blev han tilrådet ikke å <vente», men i stedet alvorlig å be til Gud om forlatelse.
«Hvor lenge skal jeg be om forlatelse ?» spurte den urolige mannen.
«Du må holde på å be, og når tiden er inne> så får du vite det,» blev svaret.
i
Han bad alvorlig og anrop~ Gud om frelse. I lengere tid stred og kjempet han i bønn til Gud> idet han anropte ham om tilgivelse og bønnfalt ham om barmhjertig het for sin sjel.
Da tre år var gått, begynte han å tenke på om ikke allikevel hans venner hadde gitt ham feilaktige råd, og derfor besluttet han å søke hjelp hos en tredje person og få vite hvordan han hadde fått syndenes forlatelse. Da han hadde redegjort for det hans andre venner hadde sagt, og hvordan han hadde holdt på å «vente» og «be», viste denne venn ham Guds enkle vei til frelse.  Han viste at G<»d hele tiden hadde ventet og formanet ham til å la sig forlike med Gud, at Jesus allerede hadde inntatt hans plass, var død i hans sted, hadde opfylt loven og betalt skylden. Da den bekymrede mannen hadde opdaget feiltagelsen, «tok han straks Gud på ordet». Jesus sier: «Kom til mig, alle I som strever og har tungt å bære, og jeg vil gi eder hvile.» (Matt. II, 28.)