Hvorfor dømmes mennesker til

fengselsstraff?

Ikke for et ugudelig liv, men for eif enkelt handling som de har begått. De brøt loven i et eller annet tilfelle, kanskje bare for et eneste sekund, men for dette må de nu lide i mange måneder, ja kanskje år. Og det er ingen som synes at det er et brudd mot rettferdigheten å dømme således.
Mennesker straffes ikke av Gud, all verdens Dommer, fordi de har levd et lastefullt liv, men for en eneste synd, nemlig at de ikke har trodd ~å Knstus. «Den som tror kommer ikke til dom, men den som ikke tror, han er allerede dømt.»
Gud sier ikke at den som her nede har levd et godt liv, skal få det evige liv, men Han viser oss klart og tydelig at et menneskes frelse eller fortapelse beror på om det mottar eller forkaster Jesus Kristus, det soningsoffer som Gud har stilt frem for oss
Men det følger herav med nødvendighet ~t den som mottar Kristus, må lyde Kristus.
Når det er en leyende rot, da kan vi vente frukt. Den som sier: «Jeg tror,» og allikevel lever i synd, han er «en løgner, og sannheten er ikke i ham.»
«Vet I ikke at når I byr eder frem for noen som tjenere til lydighet, da er I også tjenere under den som I så lyder, enten det er under synden til død eller under lydigheten til rettferdighet?» Rom. 6, i6.

Det store krigsråd.
I John Bunyans merkelige bok «Den hellige krig» skildres hvordan den befestede byen «Menneskesjel» ved svik blir et bytte for den onde fyrsten Diabolus, som formørker Fornuften, forurenser Samvittigheten og:
gjør Viljen ond. Mot El-Sjaddal (-- Gud> og Immanuel, Hans Sønn, vekker han hat og mistro. Men Gud «vil ingen synders død, men at han skal omvende sig og leve.» Han begynner en hellig krig for å frelse byen Menneskesjel ut av Satans vold. Efter en forbitret motstand må festningen endelig overgi sig og ta imot Guds nådestilbud

Malende og livaktig skildrer Bunyan hvilken glede det blir i byen efter at Immanuel er blitt dens herre i stedet for Diabolus.
Din sjel, kjære venn, er likesom en beleiret festning, som blir mer og mer sønderskutt og til slutt må falle aldeles sammen. Din motstand bare forverrer din stilling. Ennu er det dog mulighet for dig å kapitulere, å tinge om Ired. Dette er den eneste utvei for dig til å få en Ireist slel. Din sårede samvittighet sier dig hvad du bør gjøre, din lorstand sier dig at det er bedre å gi op alt enn å forgå, og lornu/ten sier dig at det lønner sig ikke å kjempe mot Gud.
Din ville er den kommanderende general i ditt hjerte. Fremfor denne general legger Gud idag dette ultimatum (Es. 55, 7):
<{Den ug~delige lorlale sin vei og den urett/erdige sine tanker og omvende sig til Herren, så skal Han lorbarme sig over ham, og til vår Gud,
lor Han skal mang/oldig lorlate.»
Idag er frelsens dag, nu er den behagelige tid. Derfor, min sønn, om du hører Hans røst, forherd ikke ditt hjerte! Kom som en fattig synder til korset, og tro på Ham som rettferdiggj ør den ugudelige!
Og   sier den Herre Jesus    den som kommer til mig, ham vil leg ingenlunde stole ut.