Han var en brå-sint~ svergende ty-rann til si økaptein, men på en reise blev han alvorlig syk. Han lå nu nede i sin kahytt midt ute på havet med døden

for ømene. Han
vred og j amret sig  av  frykt for det ukjente. Endelig sendte han bud på førstestyrmannen og sa:  «Vesterlund, fall ned på dine kne og be en bønn for en kamerat; jeg er meget syk, og det går sikkert mot slutten med mig nu.» - «Jeg pleier ikke åbe, kaptein; kan ikke be !» - «Nuvel, kom da med din bibel og les et stykke for mig, for mitt timeglass er snart utrunnet.» -«Jeg har ingen bibel, kaptein.» -~ «Jaså, send da bud efter annen-styrmann, kanskje han kan be en bønn.» - Snart stod annen-
styrmann ved den dødssyke kapteins køje.
«Hør her, Tomas,» sa kapteinen urolig, «jeg er redd for at jeg er destinert for evigheten denne gangen; fall på kne og be for mig, om du kan !» - «Jeg skulde gjerne gjøre det, kaptein, - om jeg kunde det,» sa annen~styrmann, «men siden jeg var liten gutt har jeg aldri bedt.» - «Har du en bibel da?» sa kapteinen.   «Nei, kaptein!»
- «Så si til tredje-styrmann at han skal komme hit !» - Tredje~styrmann kom om en stund, men han kunde heller ikke be og hadde ingen bibel.
Det så virkelig håpløst ut for den døende kaptein. Man søkte gjennem hele skibet for å fi~nne noen som kunde be, eller som eide en bibel. Endelig kom en av mannskapet og sa at han hadde sett noe som lignet en bibel i hendene på kokkegutten, Vilhelm. «For all del, spring efter ham, om han har noen!» - Man sendte bud efter Vilheim, og han kom springende. «Gutten min, har du noen bibel ?» - »Ja,» sa gutten, «men jeg leser den bare i fritiden.» - «Det var bra. Hent den og sett dig her og forsøk åfinne noenting som kan hjelpe mig. Jeg holder på å dø. Prøv og se om du kan finne noe ord om at Gud kanskje er barmhjertig mot syndere . . .» - Den stakkars gutten visste ikke hvad han skulde lese; men så kom han til å tenke på at hans mor

28
ofte hadde fått ham til å lese det tre og /enrtie~de k~pitel i pro/ete~ Esajas. VilheIm slo op dette kapitel og leste der. Da han kom til det femte vers:
«Men han er såret for våre overtredelser, knust for våre misgj erninger; straffen lå på ham, forat vi skulde ha fred, og ved hans sår har vi fått lægedom,» sa kapteinen, som hadde lyttet i åndeløs spenning og forstått at nettop her var den eneste redning for ham: «Stopp du, dette her er noe for en fortapt synder; les det en gang til!»
Ennu en gang leste VilheIm disse dyre-bare ord: «Men han er såret for våre overtredelser, knust for våre misgj erninger; straffen lå på ham, forat vi skulde ha fred, og ved hans sår har vi fått lægedom.» -«Å, gutten min, dette var herlig, det var nettop dette jeg behøvde!» - Nu blev Vilheirn modigere og sa: «Kaptein, når jeg leste dette verset hjemme, lot mor mig sette mitt navn inn i det. Får jeg gjøre det nu også akkurat der hun sa det skulde være?» - «Javisst, gutten min, bare fortsett !» - Ærbødig leste gutten: «Han er såret for Vilhelm Janssons overtredelser, knust for Vilhelm Janssons misgjerninger; straffen lå på ham, forat Vilhelna~.Jansson skulde ha fred, og ved hans sår har Vilhelm Jansson fått lægedom. . .» Kaptein øst-man strakte sig ut over køien og ropte
ivrig: «Du, les det igjen, og sett inn din kapteins navn i stedet, Peter østman, Peter østman !» - Da leste gutten: »Men han er såret for Peter østmans overtredelser, knust for Peter østmans misgjerninger; straffen lå på ham, forat Peter østman skulde ha fred, og ved hans sår har Peter østman fått lægedom.»
Da han hadde sluttet lesningen, sa kapteinen: «Dette er nok - gå op på dekk nu!» - Siden la han sig på ryggen, og de vidunderlige ord som han hadde hørt, ringte i hans ører, mens han gang på gang gjentok dem, idet han satte inn sitt eget navn i bibelverset, og mens han gjorde dette, fyltes en pånyttfødt synders hjerte med himmelsk salighet.  En sjel for hvem Kristus var død, hadde trodd på Ham og mottatt Ham (Joh. I, 12). - Ja, det er skrevet at «alle dem som tok imot Ham, dem gav Han rett til å bli Guds barn.»
Noen dager senere forlot kapteinens sjel legemet. Dette blev sydd inn i tøi og senket ned i havets dyp for å forbli der inntil Jesus kommer og havet gir tilbake sine døde (se Job. 15, 28-29). Men før hans ånd giklehjem til Gud, hadde han vidnet for hver eneste mann om~ord ~a sitt skib at Jesus var såret for hans overtredelser, knust for hans misgjerninger og at det var ved
Kristi sår at nettop han, kaptein Peter Østman, hadde fått lægedom.
Tenk, kjære leser, Gud viser sin kjærlighet mot oss, mot nettop dig og ~ig, derved at Kristus døde for oss mens vi ennu var syndere (Rom. 5, 8). Dette er vår eneste hjelp. Tro på dette, og takk Ham for hvad Han led for din skyld som din stedfortreder på Golgata kors.
»For så har Gud elsket verden at han gav sin Sønn, den enbårne, forat hver den som tror på ham, ikke skal fortapes, men ha evig liv.»
Gjør dette klart for dig at Guds vrede rammet din Stedfortre der en gang for alle! Nu er alt forsonet og godtgjort. I Kristus er det ikke mere noen fordømmelse (Rom. 8, i), men den som ikke tror, skal ikke se livet, men Guds vrede blir over ham (Joh.
3, 36).

Skulde jeg ha behag i den ugudeliges død? sier Herren, Israels Gud - mon ikke heller i at han vender om fra sin vei og ieve;~? (Esek. i8, 23).